I oldgammel tid
opstod der i landene mellem floderne Tigris og Euphrates,
et mægtigt kongerige, der hed Akkad.
I generationer herskede dets elitekrigere under navnet Black Scorpions,
over alle nabostammerne.
Bundet til deres kodeks om at kæmpe og dø til sidste mand
hellere end at svigte deres hersker,
endte de med at blive personlige livvagter for prinser og kejsere.
Den mest berømte blandt Black Scorpions var Ashur.
Men når det drejede sig om hans egen søn, Mathayus,
forbød Ashur drengen at konkurrere
om hæderen om at blive optaget i Black Scorpions.
Jeg må følge min tro, og jeg forbyder dig at deltage i legene i morgen.
Du tror kun, det er hæder og glans.
Men det er det ikke.
Jeg har gjort ting, der ikke var hæderlige.
Det lover jeg dig, søn.
Men som mange drenge på sin egen alder,
tog Mathayus sig ikke af sin fars advarsler.
I 24 drenge er her for at vise jeres evner
til at kæmpe.
Kun 12 af jer bliver valgt til at gå videre
og træne i seks lange år for at blive en topkriger.
En Black Scorpion!
Klar!
Gør klar til kamp!
Vis mod, hvis I vil være Scorpions.
Nåde er svaghed.
- Layla? - Mathayus? Jeg troede, din far...
- Jeg sneg mig ud. - Du er gal.
Er jeg gal?
Jeg kan kæmpe ligeså godt som drenge.
Virkelig?
- Bevis det! - Stop!
Piger må ikke deltage i legene.
Lad hende være!
Lille insekt!
Fang han!
Få ham tilbage! Hvor tror du, du skal hen?
Hvor vover du at krænke legene ved at blande dig?
Hvis du rører ham, lever du ikke til at fortryde det.
Bevæbn dig selv.
Jeg er ikke i humør til at dræbe i dag.
Far!
Anhold dem begge!
- Og pigen! - Vent!
Kong Hammurabi!
De gør nar ad de gamle lege, og fornærmer mig,
anføreren af dine hære.
Det kan være, Sargon.
Men Ashur har tjent sig til overbærenhed.
Jeg står Dem i gæld, min Herre. Som altid.
Og du kommer til at betale den
ved at sende din dreng til træning hos Scorpions.
Hvis han er halvt så god en soldat som sin far,
tjener han sit land godt.
Du kommer til at betale.
Det lover jeg.
Kongens general, Sargon, havde altid hadet Ashurs berømmelse.
Og nu ville hans had ingen ende tage.
Far!
Selvom han ikke havde beviser, vidste Mathayus i sit hjerte,
hvem der havde gjort det mod hans far.
Han svor, at han ville besejre krigeren.
Du kæmper som en kvinde.
Seks år var gået.
Mathayus havde forladt Nippur som dreng, og vendte tilbage som en mand.
Og han ville snart opdage, at meget var forandret, mens han var væk.
I de seks år, der er gået, har I hverken set venner eller slægtninge,
men knive, skjolde og spyd.
I har trænet hårdt.
Nogen klarede det ikke.
Dem, som stadig står foran mig,
repræsenterer generationers højdepunkt af akkadisk tapperhed i kamp,
i overensstemmelse med Black Scorpions.
Gå stolt dertil, hvor jeres konge må sende jer hen.
Kæmp hæderligt!
Hent guld til vores lands pengekister,
og ære til jeres familienavne!
Åh, mor!
Se dig engang. Du er en mand nu!
Jeg kunne knapt genkende dig.
Mathayus! Mathayus!
- Mathayus! - Noah!
Hvad har de givet dig at spise, stengryde?
Jeg kan se, du også er vokset.
Han spiser også Enkis portioner.
Hvor er Enki? Hvorfor er han her ikke?
- Han løb hjemmefra sidste år. - Han ville finde lykken.
Han kommer tilbage.
Se engang den store, nye Black Scorpion.
Jeg kan se, du er kommet for at hilse pænt, Layla.
Jeg kan bekæmpe dig, glem ikke det.
- Svider det? - Kun hvis du vover at røre det.
Alle vender sig om og hilser
Sargon, jeres konge!
Præsenter Kong Sargon!
- Jeg har hørt rygter. - Du har hørt sandheden.
Hammurabis død var ikke et uheld. Sargon dræbte ham.
Det er farlig snak.
Var dine ord.
Vores stjerneelev, Herre.
Du ser bekendt ud. Kender jeg dig?
Det tror jeg ikke, Herre.
Ashur var hans far.
Din far var en dygtig kriger og helt.
Jeg stoler på, du vil hædre hans minde.
Send ham til paladset senere.
Jeg har måske en særlig opgave til ham.
Du kalder dig selv en kriger?
Rejs dig!
Vis mig nogle evner.
Er det alt, du kan?
Du er intet værd.
Stå ikke bare der.
Kom herover.
Der er ikke plads til frygtsomhed nu, hvor du er skorpion.
Du undrer dig over deres tatoveringer.
En, for hver mand, de har dræbt.
Du kunne godt tænke dig nogle, ikke?
Hvis de fortjener at dø, så jo.
Vi fortjener alle at dø.
Det eneste spørgsmål er på hvilken måde og hvornår.
Som medlem af min personlige livgarde
er det dit job at sikre, at du dør længe før mig.
Din personlige livgarde?
Det er en stor ære, Mathayus.
Ud over evnerne og styrken, de siger, du besidder,
er det første krav, at du er totalt loyal over for mig,
din konge.
Vis ham, hvad jeg mener.
Hil Sargon!
Er du i besiddelse af sådan en loyalitet, Mathayus?
Jeg...
Ja,
Herre.
Godt. Så vil rigdom og hæder blive dit.
Men Mathayus, forråd mig bare en gang,
og du vil bede til guderne om en hurtig død.
Vi tales ved igen i morgen tidlig.
Vælg en til natten. Eller to eller tre.
Bliv nu ikke alt for udmattet.
Eller tre.
Jeg hører, du er lidt af en fægtemester.
Jeg er ikke så dygtig endnu, Herre, men jeg er lærenem, håber jeg.
Jeg kan godt lide dig, Mathayus.
Hent fangen.
Han blev taget i at bagtale mig.
Og straffen er døden.
- Vent. Men det er min... - Jeg ved det.
Udfør selv straffen,
så kan du bevise din loyalitet over for mig.
Jeg tillader, at du gør det hurtigt.
Mathayus! Undskyld.
Er det sandt?
Har du bagtalt kongen?
- Mathayus! Vær sød! - Svar mig?
Er anklagerne sande?
Ja.
Så fortjener du, hvad der vil ske.
Du har ikke kun forrådt din konge, men også din familie.
Og du har bragt skam over vores fars navn.
Hvad du end gør, så tøv ikke.
Løb, Noah!
Jeg sagde løb!
- Nej! Vi står og kæmper sammen! - Gå.
Mathayus, bag dig!
Du dræbte min far.
Dette er fra ham.
Din far var en forræder.
Det samme er hans sønner.
Kast ikke med sten, når du selv bor i et glashus.
Af sted! Ud ad vinduet.
Dræb dem!
Noah, kom nu!
Kom tilbage! Stop!
Af sted! Af sted!
Hold fast!
Noah, hvad er der?
Hold fast. Vi er næsten i sikkerhed.
Noah.
Hvad er der?
Noah!
Hold fast!
Noah!
Noah.
Nu, med sin brors blod på hænderne,
havde hævnen brændt sig fast i Mathayus' hjerte.
Skal vi dræbe ham nu, eller bringe ham tilbage i live?
Ingen af delene. Jeg har særlige planer for ham.
Din idiot! Nu kommer jeg til at stinke af fisk i en hel uge.
- Hvad laver du her? - Jeg hader makrel.
Næste gang bruger jeg tun.
Layla, hvorfor følger du efter mig?
For det første, følger jeg ikke efter dig.
Jeg flygter også.
Mine forældre vil gifte mig væk til den fede fårekøbmand, Muktil.
- Vi skal giftes om en uge. - Tillykke.
Du synes, det er sjovt.
Jeg ved ikke, hvad der lugter værst, ham eller hans får.
Mathayus, jeg vil bare have et eventyrligt liv.
Og kæmpe. Som en mand.
Der er et lille problem.
- Du er ikke en mand. - Tak, fordi du bemærker det.
Hej!
Jeg hørte, du prøvede at dræbe Sargon.
Jeg skal nok dræbe den idiot en dag.
Alle ved, han ofrer til djævelen,
og de giver ham sorte, magiske kræfter.
Du får brug for al den hjælp, du kan få.
Det er sødt, men en pige er kun i vejen.
Jeg er ikke bare en pige.
Vi er ikke børn længere, der leger lege.
Din Black Scorpion træning inkluderede også timer i,
hvordan man bliver en arrogant idiot.
Tillykke, det har du klaret med glans.
Gå hjem, Layla. Gør fårekøbmandens liv ulideligt.
Fint! Hvis det er det, du vil have. Så står du på egne ben.
- Fint. - Fint.
- En billet til Egypten, tak. - Ti mønter.
En enkeltbillet.
Ti mønter.
Ti? Det er ret dyrt.
Plus en for forsikring.
Og det anbefaler jeg, for der er pirater,
fjendtlige indfødte og orkaner.
Bare billetten.
Pirateriet er allerede begyndt, hvis du spørger mig.
- Egypten. En person. - Ti mønter.
Undskyld mig.
Gå ikke ind foran!
Hvad snakker du om?
Jeg forlod køen i ti sekunder for at tisse.
Løgner. Græker.
Jeg anbefaler Dem ikke at bruge de ord sammen igen.
Kretiner.
Til faraoernes land, min gode mand.
Ti mønter.
Billet.
Du følger efter mig.
Indrøm det.
Det chokerer dig måske,
men alt i verden handler ikke om dig.
- Hvorfor tager du så til Egypten? - Fordi...
Alle burde se pyramiderne på et tidspunkt i deres liv.
Hvorfor tager du til Egypten?
Af personlige årsager,
der ikke vedrører dig.
Du skal ikke spille genert over for mig. Du ved, jeg får det ud af dig alligevel.
Okay. Min far kæmpede engang i faraoens private garde og reddede hans liv.
Så jeg vil spørge ham, om jeg som gengæld må låne
Osiris' Spyd til at hjælpe mig med at besejre Sargon.
Skulle Faraoen af Egypten
låne et af historiens mest omtalte våben
til en 19-årig dreng, han aldrig har hørt om?
- Jeg har ikke spurgt om din mening. - Faktisk,
tror jeg, hun har ret. Det duer ikke.
Men kun af den simple årsag, at Osiris' Spyd
kun er effektivt imod egyptiske monstre.
Såsom den flyvende skarabæ, sfinksen og forbandede mumier.
Og hvordan ved du det?
Lad os bare sige, jeg har et godt netværk.
Virkelig? Hvem er du?
Aristophanes af Naxos.
Ikke at forveksle med Aristophanes fra Korinth. Den sløsede skribent.
Jeg taler 20 sprog flydende og andre 20 forståeligt.
Så hvis du skal bruge en oversætter...
Ja, ja. Hvordan lærte du om Osiris' Spyd?
Jeg lever af at skrive digte og drama, og nogle gange er jeg musiker.
For nyligt var jeg digter for kongen af Elam.
Lille selvhersker. Gid han rådner i helvede for mangel på æstetisk smag.
Og tog ved lære af en af hans fornemme præster.
Men du tænker i de rigtige baner.
At bekæmpe en mand som Sargon, der er velbevandret i det sortes kunst,
ville i høj grad kræve et mægtigt våben.
Såsom?
Lad os se.
Der er Zeus' hammer. Nej, for besværligt.
Kronos' skjold. Det er totalt miskrediteret.
En kåbe...
Jeg har det! Damokles' sværd!
Hvad?
Damokles. Du ved.
Ham, som dømtes til at dø tusind gange
med det sværd, han brugte til at dræbe Kong Philpman.
Hvad lærer de jer i akkadisk skole nu om dage?
Ikke at røre ved andre mænds sværd.
Nå, i så fald,
ifølge Femte Bog af Herodots Historie,
blev Damokles' ukendte sværd forvandlet af et lyn kastet af Zeus,
til et vidunderligt våben, hvis blad kunne skære gennem alt.
Dødeligt eller udødeligt.
Og præsenteret som en gave til dronningen af Underverdenen.
Siger du, at sværdet kan skære gennem alt?
Helt ærligt.
Alt.
Og du ved, hvor sværdet er?
Det er nok den mest tankeløse plan, jeg har hørt i dag,
og det siger en hel del.
Du har måske en bedre idé.
Jeg har besluttet mig.
Vi fortsætter vores rejse til Knossos.
Og du leder mig til Damokles' sværd.
Min ven, sådan en rejse ville være fyldt med farer.
Underverdenen er ubarmhjertig og farlig for fordømte sjæle,
- der lider ubeskrivelige... - Hvor meget vil du have?
Eneretten til at komponere et episk digt om din færd,
og hundrede sølvmønter til udgifter.
Vent. Hundrede?
For at risikere mit liv, er det en ussel løn.
En dame skiller sig ikke så let af med sin medgift.
- Nu begynder hun. - For det første tager jeg med.
Vent. Glem det.
For det andet, behandler du mig med respekt og som din ligesindede.
Hvis ikke som din overordnede.
For det femogtredivte, skal du vaske mit undertøj dagligt i friskt rosenvand.
For det syvogfyrrende, skal du dagligt bade og smøre min fødder med olie.
Overdriv nu ikke.
Hej, græker.
Kald mig Ari, søde.
Hvis du får nogle sjove idéer om at miste os,
eller løbe med vores penge, så husk blot på.
Akkadiske kvinder er ligeså behændige med en dolk som mænd.
Det er sikkert ikke det eneste, De er behændig med, skønjomfru,
hvis skønhed får selv gudinder til at rødme af misundelse.
Gem dine flotte ord til dine skriverier.
Fokuser på den første opgave,
som er at få os derind.
I live.
Selvfølgelig.
Måske kunne Layla bruge sine feminine kneb
til at distrahere vagterne, mens vi lister os forbi dem.
Det må jeg se.
Hej, drenge. Smuk aften, ikke?
Konkubinerne er omme bagved.
- Fedt. - Hun er noget af en charmør, hvad?
Du skulle se hende i dårligt humør.
Drenge!
Kom så.
De her nøgler burde få os ind det rette sted.
Men så skal vi finde labyrinten.
Portalen til Underverdenen er inde i labyrinten.
Ned!
Kom så.
Ubudne gæster i paladset!
Stop dem!
Forbrydere!
Skynd dig.
- Kom så. - Kom så.
Jeg er inde!
Kom så!
- Pas på dit sværd. - Jeg tror, jeg har fundet noget.
- Jeg tror, det er en vægtstang. - Rør den ikke.
- Er du ok? - Ja.
Jeg har det også fint, tak.
Hvem er I?
Hvorfor er I låst inde her?
Han siger, de er fanger fra mange lande.
Alle skal fodres til Minotauren.
Hvad?
Hvad kan jeg forvente af folk, som skriver på lertavler?
Minotauren.
Et væsen, halv mand, halv tyr.
Et forrykt monster hvis appetit skal mættes dagligt med menneskekød.
Kong Minos tror, at Minotauren beskytter byen,
og så længe den lever,
vil hans regeringstid være sikker, og folket vil have fremgang.
Og hvornår ville du fortælle os det?
På det rette tidspunkt.
Spyt ud noget før næste gang. Vi ved ikke engang, hvem han er.
Hvem vil slutte sig til mig i kampen mod monstret?
Vil I hellere sidde her i frygt
og leve endnu et par ulykkelige dage,
end dø hæderligt i kampen for frihed?
Min ven, du spilder dine ord. De fleste mænd er bundet af deres frygt.
Så er det kun os tre.
Jeg ville bare komme i vejen.
Uden tvivl.
Hun er i det mindste kampklar.
Fedt.
Denne vej.
Bliv bag mig.
Som du ønsker.
Jeg har aldrig hørt de ord komme fra din mund før.
Du er ikke bange, vel?
Vær ikke latterlig.
- Dig? - Helt ærligt.
- Hørte du det? - Ja.
Hvilken vej er det?
Lad os gå denne vej.
Fint.
Akkadieren så bekendt ud.
Hvem var hans far?
En berømt mand ved navn Ashur.
Det var jeg bange for.
Mænd.
Illyrisk ære kalder.
Ja, det var jeg bange for.
Det føles som om, vi går i ring. Har vi ikke lige været her?
Hvad fanden er det?
Det lugter af død.
Hvad?
Bliv der.
Her.
Hvad laver du?
Nu er jeg bange.
Lad os gå.
Nu!
Burde vi ikke følge efter ham?
Han er sindssyg.
Eller ikke.
Det kan ikke passe.
Layla!
- Grimme, gamle humpel af kød! - Din mor var en ko!
Bare rolig.
Det er ikke så dybt.
Havde det været højere oppe, ville du være i fare.
Havde det været højere oppe, ville du måske være i fare.
Du klarer det nok.
Vent her.
Din stilhed er ros nok.
Var det dig?
Musik har trolddomskraft til at berolige det vilde udyr.
Sig, det er godt.
Jeg er ked af dit tab,
men meget taknemmelig for din hjælp.
Det var en gæld, jeg skyldte din far.
Vi kæmpede sammen i krigen mod hittierne.
Og han reddede mit liv.
Din gæld er nu betalt.
Det har du fandeme ret i. Så smutter vi, mænd.
Vi kunne godt bruge tapre mænd, der, hvor vi skal hen.
Der er styrke i at være mange, og store rigdomme venter.
Hvor?
Sig det.
Sig det selv.
Jeg siger det.
I Underverdenen.
Åh, Underverdenen.
Der er en portal i midten af denne labyrint.
Held og lykke.
Ingen er nogensinde vendt tilbage i live derfra.
- Gilgamesh gjorde. - Ham kender jeg ikke.
- Også Herodot. - Det påstår han.
Ved du, hvad han også påstår?
At da han besøgte Underverdenen, så han
nok guld, diamanter og rubiner til at fylde tusind arenaer.
Han knuste en formue for hvert skridt, han tog.
Men I, krigsveteraner, ville ikke være interesserede i sådan en risikabel rejse,
som den en gammel, græsk historiker var på.
Og snart også en digter, en ung akkadisk knøs og en pige.
Grækere. Grækere.
Fint.
Vent. Hvorfor kommer han?
Jeg tænkte, vi kunne bruge en ekstra krop.
Jeg sagde, at Underverdenen var en genvej til Kina.
Hvad så nu?
Portalen er herinde et sted.
- Hvor er døren? - Hvad?
Døren, vi lige gik igennem?
De må betyde noget.
Se.
Indgangen må være her et sted.
Jeg forstår det ikke.
Så går vi i gang.
Ja! Ja! Ja!
Hvad er der?
Hvad sker der?
Vil nogen sige, hvad der sker?
Ari, hvad sker der?
Herodot havde ret.
Hvad sker der?
Sig det ikke igen. Græker!
Træd ind i din tro.
Mathayus, min søn, følg altid din tro.
Troen, min søn. Den er din vejleder.
Utroligt, hvad troen kan gøre.
- Godt gået, akkadier! - Hvordan vidste du det?
Det gjorde jeg heller ikke.
Det lader til, intet er, som det ser ud.
Hvad er det?
Åh, ja.
Herodot siger, en levende person kan være i Underverdenen
i en time, førend hans eller hendes liv rinder ud,
og han eller hun
bliver forvandlet til sten.
Jamen så lad os få fart på.
Har du det fint?
Ja.
Fedt sted at besøge, men...
Vi kommer alle til at dø her.
Imponerende, unge mand.
Lad os se, om du kan komme tilbage i live.
Vent.
Hvad sker der, Ari?
Dårligt varsel.
Lad os gå.
Det bliver bare bedre og bedre.
Hvad fanden er det?
Vi må hellere komme videre.
Hvad i himlens navn var det?
Hørte I det?
- I kan ikke gå tilbage nu. - Jeg kan holde øje med obelisken.
En ting, I bør vide.
Herodot forklædte sig selv som død, på den her måde.
Eftersom Underverdenen er forbudt for de levende,
anbefaler jeg, I gør det samme.
Og hvis vi bliver opdaget?
Så er vi dødsens.
Hvad laver vi? Dumme grækere.
Han må være dum.
Hvordan ser jeg ud?
Jeg synes, døden klæder dig.
Sig, hvis I ser nogle juveler.
Guld. Noget sølv.
Hvad som helst.
Det er hævn for din far, du leder efter, hvad?
Godt. Blod burde gengældes med blod.
Kendte du ham godt?
Vi kæmpede meget sammen, side om side.
Brændte og plyndrede byer.
Efterlod gaderne blodige. Han var en rigtig kriger.
- Hvad var det? - Jeg hørte noget.
Jeg tror, jeg lige trådte i nogen.
Buggers må have rejst her og løbet tør for tid.
Bevæbn jer.
Med al respekt, så synes jeg ikke, vi bør stjæle fra de døde endnu.
Måske var det ikke sådan en dårlig idé alligevel.
Fedt.
Far?
Se ikke!
Fortsæt.
Få ikke øjenkontakt.
Se dem ikke i øjnene.
Hvad fabler han om?
Han virker utilfreds med genvejene.
Jeg tager mig af den højrøstede.
Nej, du gør ikke.
Spar din klinge til at hakke løg.
Spar din tunge til at slikke mine støvler, Pollux.
Rolig nu! Rolig nu!
Kan I ikke se den effekt, dette sted har på os alle?
Senere, akkadier.
Har ingen set en enkel, ussel, ynkelig rubin endnu?
"Guld og diamanter og rubiner så dine fødder kan knuse dem."
Det eneste, mine fødder har knust, er lig.
- Tålmodighed, min ven. - Ari, er du sikker på, vi er på rette vej?
Hvor tæt er vi på sværdet?
Det er svært at sige.
Sig det alligevel.
Uheldigvis var Herodot ikke særlig tydelig.
- Så du ved det ikke. - Ikke helt...
- Så du løj over for os. - Nej, nej, nej.
Skindet bedrager.
For eksempel, der er en leg, vi leger i Grækenland.
Leg den selv.
Legen bliver ved med at forandres, og bliver hårdere, som man fortsætter.
Jo længere man overlever og bliver ved med at lege,
jo nærmere er man på at vinde.
Hvordan klarer vi os?
- Jeg har aldrig leget den. - Selvfølgelig.
Det er lidt ligesom Mahjong.
Mahjong.
Selvmodsigende grækere. Luskede kinesere.
Sindssyge akkadiere. Døde mennesker! Fanden tage illyrisk ære!
Det her har bare at være det værd.
Jeg kan ikke tro, jeg skal finde min formue i helvede.
Tingene ser lovende ud i Underverdenen.
Perler.
Hvor er alle henne?
Vent.
Vi bliver nødt til at vende om.
Der er ikke tid.
Så går I. Jeg venter her.
Okay, af sted med os.
- Som jeg sagde, bliver spillet nemmere. - Ja, jeg har forstået.
Hvad var det?
Hvem er du?
Og med hvilke uærlige midler har du krænket min indre helligdom?
Hendes indre hvad?
Lad mig tage mig af det.
Frue, vi er...
Faktisk, er jeg ikke sikker på, hvordan vi kom, eller hvor vi er.
Ser De, vi...
...er ydmyge købmænd på vej til Kina.
Ja! Denne sjovt udseende mands hjemland
på en silkeekspedition og...
Og vi må være drejet forkert.
Stilhed!
På jeres knæ.
Mine venner vil more sig med jer.
Jeg foretrækker at stå op.
Men ellers tak.
Jeg er Astarte,
kærlighedens og krigens gudinde.
Du skal ikke blot knæle,
du skal også krybe for mig som en ussel orm.
Der er ingen grund til at blive ophidset.
Vi kan godt håndtere dette som voksne.
Lyt.
Og lyt nøje.
Jeg regerer dette land, som jeg ønsker.
Og jeg kunne knuse dig med et vink fra min hånd.
Eller, hvis jeg havde lyst,
forføre dig
med et enkelt blik,
så du ville adlyde alle mine fordærvede
indfald.
Helt ærligt! Det kan enhver kvinde ved at fremhæve sin barm og strutte med læberne.
Er du en mand eller en kvinde?
Jeg tør påstå, du ikke engang kan forføre en tigger,
end ikke hvis du havde guldmønter mellem dine lår.
Gå derop og se efter sværdet. Jeg kigger hernede.
Havde du ikke en gudindes kræfter til at bedrage mænds øjne,
ville de løbe skrigende bort fra dig.
Hvem vil have en 5.000 år gammel sæk knogler?
Din fornærmende lille tæve.
Jeg behøver ikke en gudindes kræfter til at flå dig.
Det vil du fortryde!
Vi får se, hvem der fortryder hvad, din gamle kuvøseguf-tyv.
Jeg flår dit ansigt af.
Godt, så behøver jeg ikke at se på dig.
Er det dit bedste træk?
Du er mere sikker her end derude.
Hvor er du?
Kom an, din gamle ko.
Der er det.
Damokles' sværd.
Hvis du vil se Kina igen, skal vi have fat i det sværd!
- Luder! - Gadetøs!
Så du kan lide at lege?
Hvad laver du?
Det er ikke retfærdigt. Du sagde ingen magi!
Jeg løj.
Bered dig på et langt fald.
Vent, frue.
Det er ikke hendes skyld, vi er her. Det er min.
Min arrogance, ikke hendes.
Jeg beder ydmygt om din tilgivelse for at trænge os ind på dit område.
For din skønhed og ynde er enestående.
Fortsæt.
Hvis du vil acceptere min undskyldning og lade os gå,
sværger jeg som akkadier, og vi holder altid vores løfter,
at jeg vil bygge dig et storslået tempel til din ære, når jeg vender hjem.
Jeg har allerede tusinder af templer. De keder mig.
Men jeg må sige,
du besidder en sjælden grad af fysisk tiltrækning.
Lyt ikke til hende!
Måske hvis du blev ved min side
som min ægtefælle,
kunne jeg måske overtales til at lade de andre gå.
Bortset fra det skadedyr.
Få mig ned! Det er så varmt heroppe.
Mathayus! Mathayus!
Du ville forblive ung, så længe jeg ville have dig.
Uden nogle pligter bortset fra
at tilfredsstille mine forskellige og mange krav.
Det vil han aldrig gå med til!
Han elsker mig!
Hvilken mand ville velvilligt ligge i med dig?
Fru Astarte,
jeg ville være et fjols, hvis jeg afslog dit tilbud.
Men jeg har svoret til Shamash at hævne min fars mord.
Og jeg vil hellere huskes som et fjols end en løgner.
Du har ikke mod nok til at konfrontere mig!
Jeg kendte din far.
Og han betyder intet sammenlignet med mig.
Min far var en helt.
Provoker enhver helt, Mathayus,
og du vil finde et monster, der ligger på lur indeni.
Et kys,
og du er min.
For evigt.
I Zeus' kærlighed!
Glem det. Du er ikke min type.
Mathayus!
Mathayus! Pas på, det er skarpt.
Her, du kan beholde den her.
Mathayus, vi har næsten ikke mere tid!
Løb alt det, du vil.
Jeg får dig tids nok. Ligesom jeg tog din far.
Skynd jer, løb samme vej, som vi kom fra.
Vi har ikke megen tid. Løb!
Glemmer du ikke noget?
Hvor er den skat, du lovede?
Det er ikke min skyld, Herodot løj...
Du ofrede mine mænd, din løgnagtige orm.
Jeg flår dig levende.
Se!
Hurtigt! Vi har ikke megen tid! Løb!
Kom nu!
Kom nu! Kom så!
Kom nu!
Skynd jer, kom nu!
Skynd jer!
Ja! Ja!
Gud. Pollux!
Vi klarede det.
Kald det genvej én gang til.
Forsvind! Jeg væmmes ved dig!
Fru Astarte,
De beærer mig med Deres nærvær.
Det er ikke for at beære Dem, jeg er her, Sargon.
En af Deres unge venner kom for nylig uventet forbi.
Han vil åbenbart hævne sig
på dig.
Og han tog noget, der var mit, der havde stor affektionsværdi.
Et sværd,
som kunne medføre stor ødelæggelse, hvis ikke det kom tilbage til Underverdenen,
hvor det hører til.
Jeg vil have det tilbage.
Og det vil De få, det lover jeg.
Specielt, hvis De kan forøge mine kræfter.
De er grådig, Sargon.
Det kan jeg godt lide ved en mand.
De skal få alle de kræfter, De behøver.
Men først,
må De gøre den ultimative ofring.
Aldrig havde nogle dødelige været så taknemmelige for at se solen igen,
som akkadieren og hans kumpaner.
Selv Fong, tilfreds med at tage den lange vej hjem til Kina,
stoppede sin evindelige mokken.
Og Mathayus, med det uovervindelige sværd i sit greb,
ventede ivrigt på sit gensyn med Sargon.
Mathayus?
Det, som jeg sagde til den gamle stridsøkse af en gudinde...
Du ved,
det med at du elskede mig.
Det sagde jeg kun for at distrahere hende.
Forringe hendes dømmekraft. Vinde noget tid.
Det tænkte jeg nok.
Smart.
Ja, det var smart, ikke?
Jo.
Tror du det, gudinden sagde, var sandt?
At inde i enhver helt lurer et potentielt monster.
Fra og med denne aften, vil gudindens beskyttelse sikre,
at Akkad vil være mægtig for evigt.
Aftenens fejring af Astarte vil være større end nogensinde før.
Mit kongerige og mine kræfter vil ingen grænser have.
- Hil, Sargon. - Hil, Sargon.
Fong siger, han nød vores selskab, men at han tager tilbage til Kina nu,
for at vende tilbage til det ydmyge liv som akrobat for kejseren.
Det var en skam.
Vi kunne godt bruge endnu en god mand.
Han siger, du vil blive modtaget som en helt i Nippur...
...få en generøs gave af guld, og frit kunne vælge en akkadisk jomfru.
Kom her!
Hvor skal folk hen?
Kongen har bedt os gå hen til arenaen.
- Alle sammen. - Fortsæt, I små rotter!
Der er noget, der ikke stemmer.
Du må hellere gå til arenaen, mens jeg leder efter Sargon.
Jeg tager med dig.
Jeg har aldrig været fan af påtvunget arbejde,
og jeg går ud fra, du har brug for moralsk støtte.
Hvor er min heltemodtagelse?
Gå med hende... der er et stort publikum, der venter på dig.
Få nu ikke dig selv dræbt. Ikke engang en god død.
I lige måde.
Kom så.
Burde vi ikke diskret klatre over en mur eller grave en tunnel?
- Der er ikke tid nok. - Holdt! Fortæl jeres ærinde!
Jeg er her efter Sargons sorte blod.
Træd til side, så behøver jeg ikke spilde jeres.
Tro mig, det har du virkelig ikke lyst til.
Umuligt! Hvad er det for en trolddom?
Min stridighed er ikke med jer, men med dæmonen Sargon.
Lad dem komme forbi. Træd til side.
- Må guderne være med jer. - Jeg er med ham.
Jeg har aldrig set sådan et våben.
Sid ned nu.
Gudinde Astarte.
Skynd jer!
Vi er omringet.
Kom nu!
Hvor som helst. Bare af sted.
Vent her.
Det er personligt.
Hvor skal I to hen?
Der er ikke nogle pladser denne vej. Hvem er den skævøjede fremmede?
Din mor servicerer vandbøfler.
Han er publikummets underholdning.
For at sikre, de ikke bliver uregerlige.
Kong Sargon hilser jer, borgere i Nippur.
Jeres store gave sikrer hæderen
og lykken for Akkad...
- Store gave? ...og velsignelsen af gudinden Astarte.
Jeg har en dårlig fornemmelse for det her.
Og glæd jer, i jeres nye ånd.
Nu.
Hvad sker der?
Hvorfor hælder de olie ud?
Væk fra murene.
Flyt jer! Åbn porten.
Væk!
Mathayus.
Far?
Hvordan kan det ske?
Hvilken magi er det?
Nej, søn, det er ikke den slags magi, du tror.
Det er sværdets vidunderlige og mirakuløse magi,
der har tilladt os at mødes igen.
Men jeg så dig.
Jeg så dig i Underverdenen.
Et sted, du ikke hører til.
Bevis, at det virkelig er dig.
Husker du,
da du var meget ung
og nogle gange, når du var bange,
så holdt jeg om dig og hviskede noget i dit øre,
som kun du og jeg vidste?
Husker du?
Far?
Du var en helt.
Hvorfor var du der?
Vi kan ikke flygte fra vores skæbne.
Provoker enhver helt,
og et monster lurer nedenunder.
Føler du dig mindre uden dit specielle sværd?
Du skal ikke snakke, du som gemmer dig bag dit trylleri.
Far sagde altid, du var en kujon.
Skyd ham!
De sætter ild til os!
Den store kejsers festmåltid.
Hvad?
De sætter ild til olien... brænder alle!
Vi fordeler os!
Fint.
Vi må ikke lade pilene ramme olien.
Er du kommet for at hævne din far, den store helt?
Jeg kæmper mere end for hævn nu, Sargon.
Jeg kæmper for det, min far engang troede på.
Og jeg kæmper for det, du har ødelagt.
Skriv det ned, skribent.
Det lyder som en god gravskrift.
Ari, kast sværdet til mig.
Sværdet, græker.
Ari.
Juvelerne først.
Forsigtig. Det er skarpt.
Det er rigtigt, dit fjols.
Jeg har planlagt hver en detalje af din lille heroiske rejse i Underverdenen.
Dette sværd gør mine kræfter suveræne.
Man kan aldrig stole på en græker, hvad?
Tag det ikke personligt, Mathayus.
Men en formue i juveler og en god historie at fortælle...
Hvilken skribent kan modstå det?
Skriv godt om mine bedrifter, skribent. Ellers dræber jeg dig.
Kongen som blev en gud.
Hvad?
Mathayus?
Stol aldrig på en græker!
Og jeg er digter, ikke skribent, din nar.
Mathayus, som en Black Scorpion skylder du din troskab til din konge.
Du tog en hellig ed.
Og mørket bliver større.
Fong! Stop pilen!
Få dem væk fra muren!
Olien er smeltet sammen.
Fyr pilene af sted!
Skyd!
Fong! Vi må stoppe flammerne, så de ikke når murene.
Fong, kom nu!
Stop flammerne!
Sluk flammerne!
Brug sandet!
Forhindr flammerne i at nå muren!
Skynd dig, Fong!
Lad ikke flammerne nå murene!
Ikke godt.
Fong, skynd dig! Vi må slukke dem!
En rigtig heltemodtagelse!
Hvad?
Det her er for min far.
Layla, du reddede os!
Nå, Mathayus, hvorfor skulle jeg vise dig nåde?
Du vovede at afvise mig.
For ikke at nævne,
at du stjal mit sværd.
Fordi, frue,
du ved, du får mig tids nok.
Ja.
Det gør jeg.
Åh, Shamash, hør min bøn.
I tre dage og nætter, har min søn sovet som en levende død.
Bring ham tilbage til os,
eller tag ham, jeg beder Dem.
Hvad er det for en stank?
Jeg synes, jeg har fortjent en tak.
Jeg planlagde selvfølgelig ikke at tjene den usling.
Mine ord vil fortælle din historie godt, min ven.
Dine bedrifter vil blive berømte med tiden.
Hvis blot,
du giver slip.
Hej.
Velkommen tilbage.
Borgere i Akkad, her er jeres nye konge.
Søn af Hammurabi, Shalmaneser.
Folk af Akkad, vi har passeret en meget hård tid.
Men solen står op igen.
Hvor er grækeren?
Han sagde noget med Olympia og Neptuns Trefork.
Men han ville have, du skulle have dette.
Han sagde, du ville forstå.
Hvad?
Jeg tror, han vil klare sig godt.
Vores land, folkets land, vil blomstre igen.
- Folk af Akkad... - Det skulle have været dig.
Nej tak. Det er ikke min kop te.
Og os?
Vi klarer os.
Det ville have været dejligt at bo i et smukt palads
med mange tjenere og fine klæder.
Jeg troede, du ville være kriger,
strejfe verden rundt som en mand.
Jeg har besluttet, jeg ikke holder så meget af at kæmpe og dræbe, som jeg troede.
At alle kender rigtigt fra forkert.
Gør du?
Men sandheden var,
at Mathayus havde en forkærlighed for at kæmpe og dræbe.
Og selvom han elskede Layla, løb en krigers blod
og skorpionens mørke gift stadig gennem hans årer.
Det ville drive ham ud i den vide verden på flere eventyr
og til flere kampe indtil han en dag
måske ville vende tilbage og blive Scorpion King.
Det er emnet for en anden fortælling.
Danish